Radioaktivitet

Radioaktivitet
Noen grunnstoffer er radioaktive, det vil si at de sender ut radioaktiv stråling. Selv om vi ikke er i nærheten av radioaktive stoffer, blir vi utsatt for ioniserende stråling hele livet. Dette blir kalt bakgrunnstråling. Denne strålingen er ioniserende og kan være farlig, men i bakgrunnstrålingen er det så lite av den at det ikke gjør noe. Det kommer fra grunnstoffer i jorden og fra universet. Denne strålingen er såpass svak at det ikke er skadelig. Når stråling blir veldig sterk blir den ioniserende, og kan endre atomer og molekyler. Dette kan gjøre at arvestoffer og vev endres, som kan føre til f.eks kreft. Levende organismer eller gjenstander som blir utsatt for stråling, blir som oftest ikke radioaktive selv. Jo mer farlig stråling, desto mer fare fra skader. Stråling kommer fra ustabile kjerner. For å bli mer stabile vil disse kjernene prøve å bli kvitt partikler, og dermed avgir de energi. Det er spesielt de tyngste atomkjernene, som uran og radium som er ustabile og dermed radioaktiv. Når en radioaktiv kjerne går i stykker, så skjer det en eksplosjon inni atomet. Da blir kjerneatomene slengt ut med så stor energi at de går i flere turen kilometer per sekund. Når for eksempel en stein med uran begynner å gå tom for atomer pga de går i stykker, blir uranet sakte litt mindre radioaktivt. Vi bruker uttrykket halveringstid, som betyr tiden det tar for et radioaktivt stoff å bryte ned halvparten av atomene. Dette varier fra stoff til stoff, mens noen bruker milliarder av år, kan noen bruke tusendels sekunder. Halveringstiden på radium for eksempel, er 1600 år, og uran bruker 447 000 000 000 år. Mennesket har ingen sanser som kan oppdage radioaktivitet, verken hørsel, syn eller lukt. Derfor ble ikke radioaktivitet oppdaget før på slutten av 1890-årene, da forskere fikk instrumenter som kunne registrere radioaktivitet og stråling. Da forskere for eksempel fant ut at uransalt svertet fotografisk film, selv gjennom innpakningspapiret. //Symbol for radioaktivitet//

Ioniserende stråler
Ioniserende stråling er som stråling som er så kraftig at den kan rive elektroner fra atomene, og dermed gjør atomene negative eller positive, og dermed blir atomene ionisert. Dette kan være svært farlig for mennesker. De mest alvorlige helseskadene som man kan få som følger av ioniserende stråling er kreft, fosterskade og misdannelser. Det dør like mange mennesker pga ioniserende stråling, som pga trafikkulykker. Ioniserende stråling skilles mellom direkte og indirekte stråling. Direkte stråling er for eksempel elektroner, protoner og alfa partikler som er lade. Disse partiklene vil etterlate seg et spor av ioner når de går gjennom et stoff. Mens indirekte stråling gjør om stoffets egne atomer til ioner gjennom absorpsjon.